Renodlingen inom sjukförsäkringen ur rättssäkerhetssynvinkel - Vahlne Westerhäll, Lotta (Socialmedicinsk tidskrift, 2003)
Rehabilitering definieras i lagtexten så att den syftar "till att återge den som har drabbats av sjukdom sin arbetsförmåga och förutsättningar att försörja sig själv genom förvärvsarbete. Rehabiliteringsåtgärder skall planeras i samråd med den försäkrade och utgå från dennes individuella förutsättningar och behov''. Helhetssyn i rehabiliteringsbegreppet betyder att alla aspekter på människans funktionsförmåga skall beaktas. Med den avgörande kvaliteten hos en helhetssyn på rehabilitering är att tillämpningen ses i den enskildes perspektiv. Helhetssynen innebär följaktligen att den enskilde och hennes/hans personliga integritet respekteras. Skadorna och rehabiliteringsbehovet blir föremål för en individuell bedömning. Ingen skall bli betraktad som ett objekt eller hanteras som om nedsättningen av arbetsförmågan är hennes/hans enda kännetecken. 1997 ändrades lagen om allmän försäkring. Utrymmet för att beakta andra faktorer än rent medicinska vid bedömning av sjukdom minskades. Denna s k renodling av sjukförsäkringen kom att gälla också arbetsoförmågebegreppet. Men arbetsoförmåga är inte ett statiskt eller objektivt påvisbart tillstånd utan en omständighet som måste bedömas i relation till ett visst arbete eller vissa arbetsuppgifter. Ett renodlat medicinskt arbetsoförmågebegrepp som innebär att en individ enbart skall bedömas i förhållande till hur sjukdomen generellt sätter ned förmågan att arbeta torde inte existera. Arbetsförmågan måste alltid relateras till en enskild individ och dennes individuella förutsättningar att klara av ett aktuellt arbete oberoende av om detta är hennes/hans vanliga arbete eller ett annat arbete på arbetsmarknaden. I arbetsoförmågebegreppets natur finns med nödvändighet också ett socialt sammanhang. Att bortse från detta skulle leda till situationer som framstår som oförklarliga och oförsvarliga i ett mänskligt och även i ett ekonomiskt perspektiv.