Familjen som resurs för barn med funktionshinder - Janson, Ulf (Socialmedicinsk tidskrift, 1995)
Familjen är den instans som både kan och skall ha det primära ansvaret för socialisationen av barn med funktionshinder. För att familjen på bästa sätt skall kunna genomföra denna uppgift krävs att barnet i första hand ses som ett barn, inte som ett handikapp, samt att föräldrarna ges möjlighet att fungera som den resurs de i verkligheten är. Samtidigt finns hos det professionella stödsystemet tendenser till att ta över ett ansvar som hellre borde åvila föräldrarna, med risk för att föräldrarna blir alltför beroende av systemet. I artikeln diskuteras förutsättningar för ett fruktbart samspel mellan föräldrar och professionella i olika sammanhang som utgår från ett tredelat perspektiv på handikappbegreppet: 1) skador på organnivå, 2) funktionella begränsningar, 3) konsekvenser av dessa begränsningar för den dagliga livsföringen. På organskadenivån är det ofrånkomligt att föräldrar träder i beroendeställning till den professionella personalen, men på funktionsnivå, och än mer i samband med undanröjande av handikappande omständigheter i barnets vardagsmiljö, är det väsentligt att det är familjens behov och bedömningar som styr serviceutbudets utformning. En viktig del av det professionella ansvaret ligger i att samordna insatserna på ett sätt som dels tar hänsyn till den enskilda familjens behov och förutsättningar, dels differentierar mellan insatser på organskade-, funktionshinder- och handikappnivå.